|
Előszó
Képzelt területek térképei? Mit is jelent ez igazán?
Az emberek számára a térkép egy tájról, területről készült síkrajzot
jelent, ahova bármikor elmehet, szétnézhet. Ám lehet olyan térképeket készíteni,
melyeknek világa nem létezik máshol, csak a fejekben. Egy kitaláció. Ám
gyakran ez a kitaláció lehet olyan részletes és sokrétű, hogy az ember
térképet készít róla.
Hogy miért jó ez? Hisz nem lehet "élőben" megnézni azt a területet,
amit ábrázol a térkép, de gyakran segít elképzelni azt, segít megérteni
az olvasmányt, amiről a térkép készült. Hogy melyek ezen térképek jellegzetességei,
azaz mik is azok a fantasy térképek? - erről szól a dolgozat.
A képzelet
hatalma
Bármily meglepő, de már a Bibliában is találhatunk nem
a valóságot bemutató térképeket. Egyik ilyen a földi Paradicsomot ábrázoló
térkép. Hol volt, hol van a földi Paradicsom? A térkép segítségével
"egyértelmű" választ remélhetünk erre a kérdésre. Az elmúlt évszázadok
során a különböző írásmagyarázók és kutatók számtalan helyen vélték felfedezni
a Paradicsomot. Ezen bibliai térkép ismeretével egy igen sajátos jelképrendszerű
világ tárul a szemünk elé. E mappán egyszerre van jelen a valóság és a
képzelet, a használt jelképeik mindig pontosan tájékoztatnak bennünket
a keszítőik hitvallásáról. Míg a korai századok hittudósai, illetve a nyomukban
járó katolikus bibliamagyarázók szerint az Ószövetségi leírások jelképként
értelmezendők, addig Luther Márton és Kálvin János, majd az őket követő
reformátorok az abban leírtakat is valóságosan megtörtént eseményként értelmezték,
magyarázzák. Márpedig, ha egy történés valóságos, akkor annak helyszíneit
térképen is ábrázolni lehet és kell. Ezért a reformáció teológusai a kartográfia
eszközeit is felhasználták tanításaik igazolására, bemutatására.
![](paradicsom.jpg)
Elsőnek Kálvin János vállalkozott arra, hogy
a Termtés Könyvében leírtak alapján megrajzolja az Édenkert vagy más néven
a Paradicsom térképét. A Bibliában a fenti könyvben a következőket olvashatjuk:
"Ültetett az Úristen egy Kertet az Édenben,
keleten, és ott helyezte el az embert akit formált. Édenkertből pedig folyó
jött ki a kert megöntözésére, amely onnan szétágazott, és négy ágra szakadt.
Egyiknek Pison a neve. Ez megkerüli Havila egész földjét, ahol arany van.
Ennek a földnek az aranya jó, van ott illatos gyanta és ónixkő. A másik
folyónak Gihón a neve. Ez megkerüli Kus egész földjét. A harmadik folyónak
Hiddekel a neve. Ez Assur keleti részén folyik. A negyedik folyó az Eufratesz."
Kálvin e térképe szerkesztésekor abból a feltételezésből indult ki,
hogy az Éden csak ott lehetett, ahol a Bibliában megemlített négy folyó
egyike ma is megtalálható, azaz az Eufratesz térségében. Az általa fordított
Bibliához, amelyet először 1560-ban adott közre, mellékelt egy kis vázlatot,
amely utóbb még számtalan kiadásban látta meg a napvilágot. Kálvin elképzelése
nyomán a kartográfusok is megpróbálták elkészíteni a Paradicsom térképét.
Az itt bemutatott mappát Jodocus Hondius rajzolta - feltehetően
Peter
Plancius térképe nyomán -, amelyet ő az "Atlas minor Gerardi Mercatoris
a Hondio plurimis aeneis tabula auctus atque illustratus" c. műben
1607 és 1621 között számos alkalommal is megjelentetett. E térkép már az
első szempillantásra is szembeötlően árulkodik "kétarcúságáról". Amíg a
Földközi-tenger keleti medencéjének partvonala, az ott található települések
stb. jól azonosíthatók a ma is használatos térképekkel, addig az Eufratesz,
Tigris vízrendszere teljesen ismeretlen "új" világ képét tárja elénk. A
térkép készítője azzal is jelezni óhajtotta olvasóinak, hogy mely Paradicsom
képét kívánta ábrázolni, hogy az első emberpár megkísértésének "pillanatát"
is megörökítette alkotásán.
Vagy ott van például az Utópia avagy az
Eldorádó térképe, ismeretlen szerző alkotása, amely Seutter kiadásában
látta meg a napvilágot 1720 táján. E szerint Utópiát megtatlálhatjuk a
földrajzi hosszúság 360. és 550. foka között. Területét az egyenlítő két
részre tagolja. Felszíne tagolt, sivatagok sem a közlekedést, sem pedig
az ott élők életét nem nehezítik meg. E térkép földrajzi nevei a korabeli
prédikátorok figyelmeztetéseire rímelnek. Itt van például a Terre Sancta
Incognita (Ismeretlen Szent Föld), a Stomachi Imperum (Has Birodalma),
Respublica
Venerea
(Buja Köztársaság), Principatus Tenebrarum (Sötétség
Fejedelemsége),
Beelzebub Regn (Ördög Királysága) stb.
![](schlaraffenland.jpg)
Sajátos hangulatú szigeten tehetünk körutazást az Ambrozius Holbein
rajza nyomán készült térkép segítségével. A sziget neve Utópia (Sehol Sem),
fővárosa Amaurum Urbes (Köd Város). Ez a mappa Thomas Moore, vagy
ahogy magyarok mi őt ismerjük, Morus Tamás híres munkájához készült. A
könyv címe: “De optimo reipublicae statu deque nova insula Utopia.”
E mű első alkalommal Lövenben 1518-ban jelent meg. Morus, Platón görög
filozófus nyomán abban a tökéletes állam képét rajzolta meg, ahol a szabadság
és igazságosság uralkodik. Az elbeszélés alapján mi is megismerhetjük a
különös világot.
“Sehol szigete a középső részen, ahol a legszélesebb,
2000 lépésnyire terjed. A sziget nagy részén nem sokkal keskenyebb, csak
a két vége felé vékonyodik lassanként. A szigetnek 54 városa van, mind
tágasak és igen szépek: nyelvük, szokásaik, intézményeik, tövényeik teljességgel
egyformák, tervrajzuk, s amennyire a hely engedi, külső képük azonos. A
Láthatalan egy hegy enyhe lejtőjén terül el, alakja körülbelül négyszögletes.
A Száraz-folyó 80000 lépésnyire ered a Láthatatlan fölött csekélyke forrásból.”
![](utopia.jpg)
Ezek a térképek nem létező területeket ábrázolnak, ám vannak olyanok,
melyek létezőket ábrázolnak, ám nem abban a formában, ahogy valójában vannak.
Ettől még nem kéne a “képzelt” területek térképei közé sorolnunk, hiszen
magyarázható lenne a terület formai hibája a korral, nevezetesen,
hogy nem tudták jól felmérni a szárazföldeket, ám ezen térképek esetén
szándékosan torzították el az alakot, erőszakolták bele a területet egy
külső formába.
Erre jó példa Heinrich Bünting hannoveri teológiai
professzor szentföldi utazásáról írt könyve. A szerző könyvéhez több talányos
értelmezésű térképet is mellékelt. Az egyikben Bünting professzor a szülővárosa
iránt érzett olthatalan szeretettől vezérelve a 3 főkontinenst (Európát,
Ázsiát és Afrikát) Hannover jelképébe, a háromlevelű lóhere alakjában rajzolta
meg. Az eredeti ábrázolást azonban megváltoztatta, mert a levelek közepébe
kör alakban – a középkori látképekhez hasonlóan – Jeruzsálem látképét helyezte
el, s így a “térkép” a mai szemlélőt inkább virágra, semmint lóherére emlékezteti.
A Bibliában is megemített helyeket apró látképpel és névvel jelezte, pl.
Róma, Sába, Damaskus, Úr stb.
![](hannover.jpg)
Egy másik jó példa Bünting 1589-ben kiadott Szentföldi
útleírása, amelyben 3 érdekes, alakos ábrázolásu térkép is található. Közülük
az egyik, Ázsia ábrázolása Pegazus képében történik.
![](pegazus.jpg)
A görög-római mitológiában Európát gyakran koronás,
sisakos nőalak jelenítette meg. A téma a XVI. sz. elején a kartográfiában
is teret hódított, ismereteink szerint Johannes Bucius (1537) készített
nőalakos Európa-térképet első alkalommal. Később – elsősorban – német nyelvterületen
vált kedveltté a különböző országok, területek, földrészek alakos ábrázolása,
ahogy arra számos példát találhatunk Sebastian Münster, Heinrich
Bünting, Matthia Quad munkáiban.
Az itt bemutatott változat Münster: Cosmographey… c. művéből
származik, amelyet Sebastian Henric-Petri 1588-ban Baselben adott ki.
A későbbiekben is találhatunk olyan térképeket, melyek csupán képzelt
területeket ábrázolnak (gondoljunk csak Jules Verne vagy más romantikusok
könyveiben szereplő térképekre). De vannak olyan térképek, melyek maguk
valós területeket ábrázolnak, ám számos olyan elem van rajtuk, melyek a
valóságban nincsenek ott. Ilyenek például a nagy földrajzi felfedezések
korából származó “modern tabulák” hajózási térképein lévő szörnyek, veszélyes
szigetek. Ezt a tengerészek eltúlzott meséiből, hajókatasztrófák okainak
kereséséből, az akkori babonás emberek képzelgéseiből származó lények,
veszélyes vizek, elkerülendő helyek mind-mind felkerültek a hajózási térképekre.
Érthető, hogy ezen elemek pont a nagy felfedezések korával esnek egybe,
hiszen az újonnan felfedezett területek bőven adhattak helyet az ilyan
dolgoknak.
A romantika korára (a XIX. századra) ezek lekerülnek
a térképekről, hiszen ekkorra már felfedezték a világ összes kontinensét,
köztük az utazási idő a töredékére csökkent (tehát már nem voltak olyan
messze azok a földek, amelyek helyet adhattak e képzelt lényeknek, városoknak)
és nem utolsó sorban mindenhol “civilizált” emberek laktak. Ám ekkor is
születtek olyan térképek, melyek elképzelt területeket ábrázolnak, főleg
a romantikus írók regényeiben, illusztrálásként szereplő térképek (Utazás
a Föld körül). Itt terjedt el az a szokás, mely később a fantasy térképeknél
lesz jellemző, hogy egy-egy könyv belső borítóján ábrázolják térkép formájában
a könyv világát. Ám tömeges elterjedésük mégsem a XIX. századra tehető,
hanem a fantasy irodalom születséi utáni időkre (1955-től).
A Fantasy térképek
Az 1955-ben megjelent Gyűrűk Ura című
Tolkien mű nem csak egy új irodalmi kategóriát hozott létre (fantasy
irodalom), hanem újra elterjesztette a azon térképeket, melyek elképzelt
terüetet ábrázolnak. Ebben a regényben is, és szinte az összes többi ezután
következő regényben is szerepeltek olyen térképek (főleg a könyv belső
borítóin), melyek az adott világot ábrázolták teéképi formában. Többnyire
könyekben szereplő kis térképek voltak, ám jelentek meg olyanok is, amelyek
nagy alakúak voltak. Tehát a méret nem volt kötve a könyv méretéhez. Ez
többnyire csak akkor fordult elő, ha a mű maga olyan sikeres volt, hogy
volt kereslet a színes, nagy alakú térkép iránt is.
![](kozepfolde.jpg)
Hogy miért lett a nevük fantasy térkép?
Hiszen szinte semmiben sem különböznek az előzőekben bemutatott térképektől
formailag, ám az 1955 után elterjedő ilyen térképek mennyisége és az a
tény, hogy minden térkép egy-egy fantasy regényhez kapcsolódik lehetővé
teszi egy új kategória, a fantasy térkép létrehozását. Ezek a térképek
formában, megjelenésben nagyon különbözőek voltak,hiszen gyakran nem is
kartográfus szerkesztette őket, hanem maguk az írók vagy rajongók. Gyakran
azokat a minimális dolgokat sem tartalmazzák, melyeket mai szemmel nézve
egy térképnek tartalmaznia kell. Hogy van-e rajta fokhálózat az teljesen
a készítőtől függ, holott egy földrajzi térképen kötelező raja lennie,
ám mint mondtam, gyakran nem kartográfusok készítették a térképet. Ugyan
ez a helyzet a mértékléccel, méretaránnyal, jelmagyarázattal. A készítő
szubjektív megítélésén alapul, hogy rak-e a térképre ilyet. Vetületről
nem is lehet szó, hiszen egy nem létező dolgot nem is lehet leképezni.
Még egy dologban különböznek egymástól: az ábrázolási módszerekben.
Gyakran (hiszen maga az ábrázolt világ is középkori időbelinek felel
meg) olyan ábrázolási módszereket használnak, melyek a középkorban vagy
előtte voltak elterjedtek. Például fekete-fehér térkép, halmozásos domborzatábrázolással,
településképes városjelekkel, portolántérképeken elterjedt tengernavigációs
vonalakkal és (például egy erdő ábrázolásánál) facsoportos ábrázolással.
Ám jelentek meg olyan térképek is, melyek már ábrázolásban a mai szintnek
megfelelnek: színes, szintvonalas, fokhálózattal, jelmagyarázattal rendelkező
térképek.
Ebből is látszik, hogy milyen különbözőek lehetnek a térképek, egy közös
dolog van bennük csupán: hogy elképzelt területet ábrázolnak.
Fantasy térképek.
Felhasznált irodalom:
-Geodézia Kartográfia folyóirat
1995. év 1. szám 61.oldal
1993. év 3. szám 198.oldal
1992. év 2. szám 133.oldal
1992. év 1. szám 65.oldal
1991. év 5. szám 376.oldal
1991. év 14 szám 312.oldal
-Klinghammer István, Pápay Gyula, Török Zsolt: Kartográfiatörténet
1995.
-J.R.R.Tolkien: A Gyűrűk Ura 1955.
|